Når jeg sier jeg ikke kan huske den dagen, så lyver jeg ikke.
Jeg ville ønske jeg kunne, men jeg kan ikke.
Det er merkelig hva man husker.
Ting som ikke er viktige. Ikke engang mens de skjer.
Noen ganger er det det man husker. Noen ganger forsvinner det viktige.
Det forsvinner helt, så det er som om det aldri har vært der.
Jeg kan ikke huske den dagen.
Men jeg kan fortelle alt om engang jeg var fem, og far ga meg en is.
Jeg husker hva slags smak det var. Det var "tyggegummismak".
Jeg kan fortelle alt om hun som betjente oss.
Håret hennes var ildrødt. Jeg har aldri sett noe lignende.
Jeg husker det som var det i dag, men jeg husker ikke den dagen.
I hvert fall ikke sånn som de gjerne vil at jeg skal.
Jeg husker at det var den første skikkelige varme vårdagen.
Jeg husker hvordan solen stakk i nakken.
Det er omtrent alt.
En annen ting som har brent seg fast, er noe en venn sa til meg:
"Du må tro på at livet er mer enn summen av sine deler, gutt."
Jeg husker enda at hun sa "gutt".
Men når jeg tenker over de ordene, slår alltid det samme meg:
Hva om man ikke kan få delene til å passe sammen?
Vent litt.
Kom inn.
Hvordan har du det, Beck? Bra. Det går bra.
Hvordan har du det, far? Hvor er Ryan?
Det sa jeg også til henne like før. Jeg tror ikke hun vil høre på oss.
Jeg syns bare ikke jeg sang like bra som de andre.
Og i hvert fall ikke som Kate.
Det vil være bra for deg. Du har aldri sunget i en musikal for.
Dette blir første og siste gang. Det er så teit.
Man sitter og spiser suppe, og plutselig begynner man å synge.
"Jeg spiser suppe."
"Suppe, suppe, suppe."
Og så skal det høres naturlig ut. Jeg elsker stemmen din.
Det ville du si om jeg hørtes ut som ei heks med lungekreft.
Gjør det noe? Nei, selvfølgelig ikke.
Pokker.
Julie Pollard, det er Tim Wallace fra Iowas dramainstitutt.
Jeg lurte på om vi får se deg til høsten.
Du kan jo slå på tråden i morgen.
Ring og si du velger Angelo State. Du har vel sendt bekreftelsen?
Jeg har et par dager på meg. De ringte og sa at bilen var klar.
Hvor mye var det? Det sa de ikke.
Det er et godt tegn.
Hallo? Ta den med ro, Harry. Jeg forstår ikke hva du sier.
Hva har skjedd?
Nei, jeg kommer med en gang.
Lee?
Hei, mor.
Er alt i orden?
Jeg tror jeg har gjort en tabbe.
Ser du nyhetene, sjef? Ja, jeg er nødt til å følge med.
Tv folkene sier at mistenkte er 16 år. En S.F.K.
Jeg vedder på at han ender i klasserommet ditt i morgen.
Man kan ikke gi en tilbakestående gutt 20 knivstikk
uten å havne på lukket avdeling.
Var det greit hvis det bare var 19?
S.F.K., sjef. En syk, forbannet gutt.
Kan den spille musikk? Hva?
Eller har dere en vanlig radio til å høre musikk på?
Når dere stopper og venter på at noen skal kjøre for fort
hører dere vel litt musikk for å slå i hjel tida.
Det var ikke ham. Jeg må bare snakke ham et øyeblikk.
Det er besøkstid annen hver søndag fra 12 til 16.
Vær så snill?
Bare ett minutt. Vær så snill. Kan jeg ikke det? Ett minutt.
Det er ikke noe jeg kan gjøre, så du er nødt til å snu.
...pågrep den antatte gjerningsmannen tidligere i kveld.
Leland Fitzgerald! Var det du som gjorde det?
Har du noen kommentar? Hvorfor gjorde du det, Leland?
På grunn av tristheten. Hvilken tristhet? Hvem tristhet?
Deres tristhet.
Vi er straks tilbake.
Vis meg dine hender. Fremad.
Mine herrer, da går vi.
Var det kofferten? Ja.
God morgen. Kan jeg få låne et frimerke?
La meg se.
Jeg er ny her, så jeg vet ikke hvor alt ligger.
Jeg må betale telefonregninga mi. Ellers ender jeg i buret.
Regningene må betales. Jeg forstår.
Der var de.
Takk. Jeg heter forresten Pearl.
I morgen er en formalitet.
Dommeren ser over saken, og sende deg tilbake hit.
Deretter kommer høringen og så domsavsigelsen.
Vær nå litt samarbeidsvillig. Du blir siktet for overlagt drap.
Hvis du blir stilt for retten, risikerer du å få dødsstraff.
Eller hvis du er heldig, livstid.
Er du klar over hva det betyr?
Jeg er ikke idiot, Charlie. Man sitter i fengsel hele livet.
God morgen. Hva sa jeg, sjef?
Avdelingens neste levende bilde og en kopi av saken.
Mr. Leland P. Fitzgerald, som dreper tilbakestående unger.
Unge, Ben. Det var én unge.
Gjett hvem hans far er. Jeg satser 50 dollar på Satan.
Albert Fitzgerald. Du tuller.
Det var nesten. Hva er galt med Fitzgerald?
Han er alkoholiker, kvinnehater... Han kan skrive.
Han er foraktelig. Han er en dritt. Og hva så?
Man dømmer ikke en forfatter ut fra hans liv, men ut fra hans arbeide.
FORFATTERS SØNN INNBLANDET I MORD
Unnskyld, frue?
Kunne jeg få se avisen Deres? Naturligvis. Finans eller Kultur?
Jeg venter bare på forsiden, takk.
Unnskyld meg. Beklager å forstyrre, men er ikke De skuespiller?
Det er vi vel alle. Nei, en berømt skuespiller.
De vet, en filmstjerne. Jeg kjenner ansiktet Deres.
Jeg var med i Kubricks musikal om fordrukne pirater. Jeg var Morgan.
Si ifra når jeg kan låne forsiden.
Kan vi ikke få et bord i kjøkkenet?
Hva sitter du inne for?
Jeg kødder ikke med deg selv om du har gjort noe sykt,
for jeg vet at du har gjort noe sykt.
Jeg? Jeg sitter inne for å ha tatt ei kjærring på State Street.
Nå vil alle stikke en blyant i øyet mitt.
Men hvite fyrer er ikke med i gjenger, vel?
Ikke hvite fyrer som deg i hvert fall, som ikke ligner på Slim Shady.
Hvite fyrer som deg er sånne som har gjort noe skikkelig sykt.
Det er i orden, mann.
Sitt ned, alle sammen.
Bær over med mr. Madison i dag. Hodet hans føles som en byggeplass.
Har du drukket det billige bourgogneskvipet igjen?
Den dritten gjør deg blind. Tre dollar for to liter.
Kunne ikke si nei til det.
Du er ny her i klassen.
Hva heter du? Leland P. Fitzgerald.
Mr. Fitzgerald, mitt navn er Pearl Madison,
og jeg blir din historielærer, naturfaglærer, matematikklærer
i så mange uker eller måneder du skal være her hos oss.
Pearly, når tar du dansejenta di med hit opp?
Så snart Miranda kommer hjem fra L.A., vil hun sikkert møte dere.
Løgner.
Hei, fru Pollard.
Har du sittet oppe hele natta? Ja, det har jeg vel.
Vil du ha fyr?
Da har jeg ikke dårlig samvittighet. Jeg trodde du også hadde sluttet.
Hvordan kunne han bety så mye for noen?
Hvordan kunne han bety så mye for den gutten at han stakk ham ned?
Fru Pollard, jeg vet ikke hva jeg skal si.
Men du skal vite
at hvis det er noe jeg kan gjøre, så må du si ifra.
Ikke tenkt på det, min venn.
Når man ser ut over Venezia i dag, ser byen nøyaktig...
I Venezia er det bare elver og sånt dritt, ikke sant?
Jo, kanaler og sånn dritt. Det er ikke lov til å kjøre bil der.
Man kan høre fottrinn. Hva sa du?
Siden det ikke er biler, kan man høre fottrinn når man går der.
Pearly, hjelp meg her.
Jeg har en teori om at selvmordsraten i Venezia er lav,
for hvis man hopper ut fra et hus, havner man jo bare i en kanel, hva?
La oss utdype din teori i morgen.
Timen er slutt, gutter. Legg bokene deres på kateteret.
Hvor har du vært, B?
Jeg lurte på om jeg kunne beholde den og skrive litt på cella?
Du kan ikke ta med noe ut herfra, men den ligger her og venter på deg.
Hør, jeg er helt misunnelig. Når har du vært i Italia?
Min far bor i Paris, så av og til reiser vi sammen.
Vi ses vel i morgen.
Det var du som drepte den tilbakestående gutten, ikke sant?
Var det noe sånt satanistgreier?
Hva har skjedd med handa di?
Jeg skar meg selv.
Hvis du vil begå selvmord, vil jeg anbefale magen.
Jeg ville bare vite hvordan det føltes.
Det gjorde garantert vondt.
Du kunne bare ha spurt meg og spart deg bryet.
LELAND P. FITZGERALDS FORENEDE STATER
JEG VET GODT HVA DE VIL HA UT AV MEG.
Boken må ned i buksene. Blyanten ned i sokken.
Takk. Det er bra noen gidder å skrive.
Pearl, kan jeg få spørre deg om noe?
Angående navnet ditt. Du lurer på navnet mitt?
Liker du basketball? Ja.
I 70 årene hadde Knicks Earl Monroe, hvis kjælenavn var "the Pearl".
Earl the Pearl? Nemlig.
Mine foreldre bodde i Queens. Min mor var danser.
Hun hatet sport, men min far fikk dratt henne med på en kamp.
Det viste seg å være Earls kveld. Han gikk amok. Han scoret 33 poeng.
Etter kampen snakket min mor bare om at kampen var som en dans,
fordi bevegelsene hans var som poesi.
La meg være!
Da jeg var barn, var det det jeg fikk høre av historien.
Men til jul for et par år siden spilte far og jeg baseball,
og så fylte han ut hullene. Etter kampen dro de til Queens.
Heldigvis forskånet min far meg for detaljene,
men kondomet sprakk, og ni måneder senere: heisann.
Her kommer Pearl.
Stol på meg. I sokken.
Jeg vet godt hva de vil ha ut av meg. De vil ha en grunn.
Noe de kan binde et rødt bånd rundt og begrave i hagen.
Begrave det så dypt at det er som om det aldri har skjedd.
De vil at jeg skal si at jeg er lei for det.
At det er min mors eller kanskje min fars skyld.
Eller at det var på grunn av en film eller noe i den duren.
Eller kanskje skylder jeg på en eller annen jente.
Ikke engang da du var liten? Lurte du aldri på om engler fantes?
Kanskje da jeg var liten.
Min bestemor døde da jeg var veldig liten.
Hver gang jeg stjal noe godteri eller kranglet med min mor
eller tuklet med meg selv eller noe, fikk jeg dårlig samvittighet.
Jeg så henne henge høyt oppe og rynke pannen og se ned på meg.
Jeg tror ikke de rynker pannen. Jeg tror de passer på oss.
Du vet, akkurat som skytsengler.
De passer på oss og sørger for
at det ikke skjer oss noe, og at det går bra.
Hva kommer det av at det for det meste ikke går bra da?
Kanskje de er late.
Hva er det? Det virker morsomt. Dovne engler.
Jeg tenkte på fete fyrer med vinger som drikker øl og spiller dart.
Du skal være min skytsengel, Lee.
Du skal sveve over meg og sørge for at alt blir bra.
Håret ditt lukter som jordbær.
Det er shampoen, din tulling. Ikke håret mitt.
Jeg liker det uansett. Jeg mener det.
Si at du alltid vil være der.
Av og til vil jeg være et annet sted.
Bare fortell meg at alt blir bra.
Jeg kan jo ikke sørge for at alt blir bra.
Jeg vet det.
Noen ganger sier man noe som ikke er helt sant,
fordi man ønsker at det skal være det.
Kanskje det holder.
Fortell meg nå bare at alt blir bra, hva?
Vil du ikke hviske det i øret mitt?
Det går nok bra.
Hvis de forlenger turnéen, er du jo nødt til å bli der.
Selvfølgelig er du det.
Jeg er ikke overlykkelig, men jeg forstår det.
Det er vann, Miranda.
Nei, det er vann. Hør selv.
Deilig H2O.
Nei, det går fint med å skrive.
Sannheten?
Sannheten er at når jeg setter meg for å skrive,
tror jeg at jeg skal finne på noe nytt,
men det blir bare en ny vinkel på noe gammelt.
Jeg har skrevet om boka i tre år, og jeg får ikke utgitt den.
Takk, kjære.
Men man er ikke en skikkelig forfatter, hvis folk ikke leser det.
Du, Miranda...
Jeg er glad på dine vegne. Det er jeg virkelig.
Det er strålende. Det er kult at det går så bra for deg.
Kanskje det er din store sjanse,
og når den byr seg, må du gå etter den som en gal hund.
Jeg skjønner det.
Det ville bare vært lettere hvis du var her.
Hvorfor gjorde du det, Leland? På grunn av tristhet.
Forbindelsen mellom de to er uklar. Vi kommer tilbake med mer.
Jeg husker den gang våre liv var uvanlige og elektriske.
Den gang vi var fylt av noe som minnet om ild.
Men nå svajer vi til en annen rytme.
Lever våre liv uten mening, til og med uten håp.
Tidens gang markeres bare av tap.
Tapet av en jobb. Tapet av en bil.
En sønn.
Hei, Beth.
Er du ok?
Hva? Unnskyld, hva sa du?
Jeg spurte om du var ok?
Ja, med hensyn til ham fyren, hva?
Det så ut som om han plaget deg.
Ikke tenkt på det. Det skjer ofte. Det er nok uniformen.
Vi må bruke den på skolen, og den skal være helt enkel.
Meningen er at man ikke stikker seg ut,
men jeg tror bare den tenner gamle griser.
Er det en katolsk skole?
Nei, omtrent det motsatte. Det er for dem som har problemer.
Hva slags problemer?
Alle mulige slags problemer. Hva er ditt problem?
Kom du hit for å spørre meg ut om livet mitt?
Nei, jeg kom fordi jeg trodde han fyren plaget deg.
Og fordi jeg syns du er pen.
Folk sir ikke "pen" lenger.
Man sier at ting, altså jenter og den slags,
er vakre eller søte.
Men jeg liker "pen". Jeg syns det høres fint ut.
Det er et kult ord.
Takk for at du kalte meg pen.
Jeg heter Leland. Leland P. Fitzgerald.
Becky. Becky Pollard.
Jeg bebreider ikke Becky.
Jeg burde vel være lei for det som skjedde mellom oss.
Jeg burde gråte eller noe sånt.
Men jeg er ganske sikker på at jeg har grått mine siste tårer.
Siste gang jeg gråt, var i bestemors begravelse.
Det har også brent seg fast.
Jeg husker en annen gutt, han var visst fetteren min,
som satt så høflig med hendene foldet i fanget.
Jeg trodde man skulle være sånn, og han skulle ikke se meg gråte.
Men tårene kom alligevel.
Da fant jeg ut at tårer ikke kunne vekke de døde til live igjen.
Det er en annen ting man bør vite om tårer.
De får ikke en som ikke elsker en lenger, til å elske en igjen.
Det er Beck.
Det er det samme med bønn.
Jeg lurer på hvor mye tid folk kaster bort på å be til Gud
for å få ham til å omgjøre det som har skjedd.
Djevlen gir mer mening enn Gud.
Jeg kan forstå hvorfor folk vil ha ham i nærheten.
Det er godt å ha en syndebukk for de synder de begår.
Hva er det? Ikke noe.
Det går bare litt for fort.
Jeg sier ikke at det er negativt.
Jeg pleier bare ikke å gå å gjøre sånn.
Spesielt ikke med en fra jobben.
Hvor lang tid bruker du vanligvis på å forføre en kollega?
Jeg har ikke forført deg. Har du ikke?
Hold opp. Du er pen.
Du er mer enn det. Du aner ikke hvor vakker du er.
Du er dødbringende.
Jeg kan ikke stille opp mot deg.
Blir du værende, eller... Jeg blir her.
Det er kult.
Det er jeg glad for.
For jeg hadde så lyst til å kysse deg.
Jeg vil veldig gjerne kysse deg for å si det rett ut.
Kan jeg kysse deg?
Jeg har savnet deg.
Jeg savner deg alltid.
Er du forfatter?
Man er ikke forfatter for folk leser dritten en skriver.
Jeg forsøker å bli forfatter.
Hva skriver du om?
Har du hørt om han? Han som stakk ned han som var tilbakestående.
Ja.
Jeg vil skrive om ham.
Jeg vil skrive en bok om Leland P. Fitzgerald.
Kanskje Gud er til fordi folks synder gjør dem redde.
De tror at Gud og Djevlen hele tiden haler og drar dem til hver sin kant.
Og de vet aldri hvilken side de ender på.
Noen ganger er du en skikkelig idiot.
Apropos idioter. Dette her er min lillebror, Ryan.
Syng en sang. Ha det, Ryan. Vi ses i morgen.
Hyggelig å treffe deg. Syng en sang.
Han sier stort sett ikke noe, men se her.
Lille Peter edderkopp klatret på min hatt...
Så fort man begynner å synge, blir han sint.
Du vet ikke hva du vil.
Tautrekkingen forklarer vel
hvorfor folk som vil gjøre godt, alligevel gjør noe ondt.
Ikke kom til meg med det der "ung mennesker" tullet.
Hvorfor skal det gjøres en unntagelse i hans tilfelle?
Jeg vet at du vil at alle skal behandles likt.
Men denne gutten er annerledes. Det kan du ikke nekte for.
Vi har aldri sett en lignende sak. Det har ingen.
Mitt svar er og vil forbli : Nei.
Du skal ikke treffe mindreårige utenfor klasserommet.
Er det forstått? Fullt og helt.
Din advokat... Charlie, ikke sant? Han har forklart alt sammen.
Du trenger ikke forsvare deg eller si et ord.
Jeg vil ikke forsvare meg. Jeg sier bare at jeg gjorde det.
Hvis du gjør det, ryker du ut herfra i en fart.
Og jeg vil ikke miste deg ennå.
Jeg vil vite hva dine "forenede stater" går ut på.
Var kjæresten din i Los Angeles? Ja, det er hun.
Hvordan forklarer du da den lukta? Hvilken lukt?
Lukten av ei jente.
Vil du i det minste tenke over det jeg har sagt?
Ja. Jeg tenker over så mye.
Hei, mr. Pollard. Jeg er Leland. Beckys venn.
Hva har skjedd? Han kjørte gjennom et kratt.
Jeg ba ham la være, men han kjørte bare videre.
Få se på deg.
Hvis vi ikke drar om ti minutter... Hei, hvor er Becky?
Hva har han gjort? Han har ødelagt ermet.
Syng en sang. Jeg skifter på ham.
Jeg tror ikke han ville lage bråk.
Han måtte nok bare gjøre det.
Takk for at du fulgte ham hjem. Vi hadde følge en stund.
Har du snakket med Becky i dag? Nevnte hun hvor hun skulle?
Jeg ventet på henne etter skolen, men hun dukket ikke opp.
Hun ville nok ikke se meg i dag. Men jeg kan godt følge Ryan hjem.
Jeg syns faktisk han er morsom.
Vil du ha skyss hjem? Allen er på vei til baseballtrening.
Han gir deg gjerne skyss.
Takk, mr. Pollard.
Drar du på jobb? Nei.
Jeg mener...bare et øyeblikk. Det er et par ting...
La ham vente på trappa. Vi skal bare sjekke inngangen.
Stopp her.
Kom igjen, gutt.
Var det alt, forsvarer? Ja, ærede dommer.
Den mindreåriges rene rulleblad og fine karakterer
er irrelevante på grunn av siktelsens grove karakter.
Og jeg avviser anmodningen om å overlate ham i morens varetekt.
Har du noe å tilføye, unge mann?
Nei, ærede dommer.
Bor du hos familien Pollard? Jeg vet du syns det er rart.
Nei. Syns du ikke at det er rart?
Det var ikke det jeg tenkte på.
Jeg syns av og til at det er rart.
Min mor døde forrige sommer i en bilulykke.
Og min far har et nærere forhold til Tanya. Min storesøster.
Han har et nærere forhold til henne, så det var greit at jeg flyttet.
Vi skal nedover Goldencrest, hva? Du kan sette meg av ved skolen.
Det er ikke noe bry for meg å kjøre deg hjem.
Mr. Pollard sa at du skulle på baseballtrening eller noe sånt.
Nei. Jeg sluttet i forrige uke.
Hvorfor sluttet du? Jeg spilte elendig.
Jeg kunne ikke konsentrere meg. Det har vært en tøff tid.
Julie og jeg drar til ASU neste år. Jeg begynner kanskje igjen da.
Da har tingene falt mer til ro.
Er det kofferten? Ja.
Takk. Det er snilt av deg. Jeg får jo billettene.
Tredje kamp. Bagude 02. Det er ikke det helt store.
Suns går aldri videre fra innledende runde.
Hvis Marbury treffer, og vi spiller raskt. De er gode.
Du har også falt for gutten. Hva mener du?
Det er vanskelig å forstå at ungene har gjort det de faktisk har gjort.
Men med ham er det enda verre. Den gutten gjør ikke en flue fortred.
Han er så avgjort fascinerende.
Du er forfatter. Du setter ord på tingene.
Det er akkurat det jeg har tenkt.
Har du noen gang lest Frost? Jeg vet hva du vil.
Jeg syns bare du bør ha en å snakke med.
De vil ha det samme i retten. Og hva er så det?
Du vil ha en grunn.
Men kanskje det ikke er noen.
Kanskje det bare var noe som skjedde.
Unnskyld?
Har ikke kampen startet? Hvilken kamp?
Kunne du skifte kanal? Jo.
Det gjør meg litt nedtrykt også.
Jeg liker den tittelen. Det betyr ikke jeg er president.
Det er bare en spøk.
Hva skriver du om? Mitt inntrykk av verden.
Hva er ditt inntrykk av verden? Den er full av muligheter.
Det gode fins i rikelige mengder. Hva med deg?
Jeg tror man kan se den på to måter. Den ene er, som du beskrev,
hvor livet er ok, og man ikke ser de tingene som er feil.
Hva er den andre måten?
Når man ser hva som virkelig er der.
Tristheten?
Sa han ingenting om hva han mente med det?
Han sa ikke så mye.
Da jeg kom hjem, sa han bare at han hadde gjort en tabbe.
Jeg så hånden hans, og kjørte ham til sykehuset.
Han sa ikke et ord på veien.
Det er der alltid.
Selv når tingene ser positive ut.
Når barna leker, og kjærester kysser og den slags.
Det er der hele tiden, men for det meste overser folk det.
Hva er "det"?
Hva er det de ikke ser?
Hvordan allting hele tiden forsvinner.
Hvordan folk holder på å dø inni seg. Hvor triste alle faktisk er.
Og når du ser at tingene er sånn, blir du trist da?
Jeg føler sånn sett ikke noe.
La du merke til noe uvanlig ved ham?
I dag?
Da han besøkte deg. Ikke noe.
Helt siden han kom tilbake fra jeg hentet ham på flyplassen,
har det vært noe galt med ham.
Jeg tenkte at dere to kanskje hadde kranglet.
Nei. Kasnkje han bare er lei seg for det med hun jenta.
Av og til fungerer ikke et forhold uten at det er noens skyld.
Det er en meget moden innstilling. Jeg vet nå ikke det.
Få høre. Hvordan er jenta di?
Miranda? Hun er flott.
Jeg mente hun andre jenta. Det var bare noe som skjedde.
Ville Miranda bli såret, hvis hun fant ut at det hadde skjedd?
Ja.
Hvorfor gjorde du det da?
Hun får ikke greie på det.
Og da er det i orden?
Miranda har vært lenge borte.
Jeg er ikke sikker på forholdet vårt. Og jeg er jo bare et menneske.
Det er morsomt at folk bare sier det når de har gjort noe dårlig.
Folk sier aldri: "Jeg er jo bare et menneske,"
etter at de har reddet et barn ut av en brennende bygning.
Takk for skyssen. Det var så lite.
Du, Leland?
Det er noe jeg må fortelle deg om Becky.
Du vet hvorfor hun går på spesialskole, ikke sant?
Hun sa at hun hadde problemer.
Spurte du ikke hva det var?
Jeg tenkte at hun ville si det hvis det var viktig.
Det var stoff.
Du trenger ikke å få vite det. Bare fortell meg det.
Hun traff denne fyren. En eldre fyr ved navn Kevin.
Han er vel omkring 20.
Han selger stoff.
Hun stakk av med ham i fjor, og det ble bare tull.
Fru Pollard var nødt til å hente henne derfra.
Hva er det? Kevin ble løslatt i dag.
Kvitteringen kommer straks, så jeg henter bilen i mellomtiden.
Hvor mye ble det? Jeg så ikke engang etter.
Hvilken dato er det? Den 24.
Julie drøyer det i det lengste. Har du sendt din bekreftelse?
Ja, men jeg vet ikke...
Kanskje hun ikke er sikker.
Jeg vet ikke.
Kanskje hun vil forsikre seg om at det er det beste for henne.
Jeg så hvordan du holdt henne her forleden.
Hvordan du ser på henne selv når hun sover.
Pass på Julie for meg.
Jeg vil ikke miste henne også. Hun er den eneste jeg har igjen.
Se på det solskinnet. Jeg husker ikke hvordan det føles.
Hva gjorde du for å havne her?
Jeg var på feil sted til feil tidspunkt.
Er det ulovlig?
Hvis man er en 17 årig svart gutt med afrohår, så er det det.
Vi ses i timen, djevlegutt.
Lenge leve Satan.
Ta den nå. Pearl.
Jeg vet at du sitter med en flaske vin og ser basketball.
Jeg ser deg for meg.
Greit.
Jeg savner deg, og jeg vil gjerne se deg snart.
Jeg lurte på om du kanskje ville komme på besøk.
Jeg vet at det ikke var en del av planen, men...
Vil du sjekke navnet Martin Angle?
Et øyeblikk. Kan du sjekke David Stith?
Unnskyld. Jeg har bare ett til. Edgar Pinkerton.
Har du det? Kan du si meg hvilket romnummer...
Nei, det er greit.
Er det en bar på hotellet?
Unnskyld meg? De vil ikke servere meg en halvliter når jeg er alene.
Kan jeg si at jeg drikker sammen med deg?
Fiksjon eller ikke fiksjon?
Fiksjon.
Sitt ned, men du skulle ha sjekket baren.
De har ikke noe i halvlitere her. En drink?
Takk, gjerne.
Jeg beklager at jeg trenger meg på. Jeg har lest alt du har skrevet.
Åpenbart "Edgar Falling" også.
Du vet jeg ikke er homo, så jeg vil ikke ligge med deg,
og du har vel hørt at jeg er en drittsekk,
så jeg vil ikke lese din lidenskapelige første roman
og gi den til min forlegger.
Jeg jobber i det ungdomsfengselet der Leland sitter.
Hvordan går det med ham? Fint.
Han sitter på isolat. Kan du fikse et besøk hos ham?
Den slags bestemmer ikke jeg. Jeg underviser bare der.
Det er besøkstid neste søndag. Tror du ikke jeg er klar over det?
Var det han som gjorde det?
Jeg får ikke lov til å snakke om det utenfor fengs...
Kanskje han har fortalt deg noe.
Han sier at det var ham.
Men jeg vet ikke hvorfor. Det gjor han visst ikke selv heller.
Han er svært apatisk. Han er ofte uten interesse for egen skjebne.
Uten interesse for sin egen skjebne.
Hvis du tror at jeg kan gi deg innsikt i Lelands liv, tar du feil.
Jeg har ikke noen særlig plass i min sønns hjerte.
Du flyttet til Paris. "America's Too Loud" var fra 94 95?
Så da var Leland... Kronologi er ikke min sterke side.
Var han sint fordi du flyttet?
Jeg er ikke særlig god til å vurdere folks følelsesmessige reaksjoner.
Jeg er uenig. Jeg har lest bokene dine.
Det har jeg også. Det hjalp ikke. Han besøker deg da stadig.
Han sier han er der et par ganger i året. Hvordan er de besøkene?
Kapittel to, ikke sant? Hva da?
Fiksjon. Du er ikke her på grunn av din oppofrelse for min sønn
eller din beundring for mine verk.
Du er her fordi du har fått ferten av en bra bok, jeg er kapittel to.
Jeg vil skrive om din sønn, men jeg vil ikke utnytte ham.
Det er ingen forskjell. Lykke til med romanen din.
Kanskje jeg tar den fra hylla på supermarkedet en dag.
Jeg har faktisk ikke sett min far siden jeg var seks år.
Jeg trodde du reiste sammen med ham.
Han har sendt meg flybilletter vinter og vår siden jeg var 12 år.
Men du er aldri vært i Paris?
Jeg har faktisk ikke snakket med min far siden han reiste.
Noen ganger sendte han meg penger til min fødselsdag og den slags.
Et år bestemte han at han ville ha besøk av meg til jul.
Men jeg måtte først til New York for å komme til Paris.
Da jeg kom dit, bestemte jeg meg for å bli i New York.
Jeg fortalte min far at det var en sitren i lufta,
og at jeg ville bli der. Og det var helt i orden for ham.
Han sa til og med at det var godt gjort av meg.
Da jeg kom fram, kunne jeg ikke finne et hotell.
Ingen ville la meg få et rom. Det turte de ikke,
men det plaget dem ikke å sende meg ut på gata.
Så jeg bestemte meg for å gjemme meg, og jeg fant en kino.
Etter den første filmen satte det seg en familie ved siden av meg.
Og jeg tror faren la merket til de to store bagene jeg hadde med meg.
Han kom med en fjollet bemerkning om at jeg hadde flyttet inn.
Jeg fortalte hvordan jeg havnet i New York og det reagerte moren på.
Hun heter Angela, men den gang kalte jeg henne fru Calderon.
Hun sa jeg kunne bo hos dem over jula hvis jeg hadde lyst.
Jeg sa det hørtes fint ut.
Man kunne se av hjemmet deres at de var velstående.
Datteren deres var ganske snobbete, men helt ok.
Hun ville hele tiden kysse meg, men det var ikke helt meg den gangen.
De var kjempesøte mot meg, men spesielt fru Calderon.
Jeg elsket å se henne i øynene.
Det var som om de avspeilte hele byens sitring.
Jeg følte meg ikke ensom i det hele tatt når hun var i nærheten.
Hun fikk meg til å føle at alt ville bli bra.
Eller at du bare ikke kunne se det som var feil.
Da min far sendte meg enda en billett den våren,
tenkte jeg at jeg kunne dra tilbake til New York i stedet.
Men billetten var til Italia.
Min far sa at jeg skulle fly til et nytt sted hver gang og se verden.
Det var vår hemmelighet. Hvor var du sist?
Min far sa jeg skulle se New York om våren.
Besøkte du familien Calderon?
Skjedde det noe?
Det er en stor by. Det skjer alltid noe i New York.
Hvor er hun? Hvem? Og hvem er du?
Allen? Kom, så går vi.
Hvor skal vi hen? Kle på deg. Jeg kjører deg hjem.
Hør her. Jeg skal ikke banke deg.
Men dette her går ikke. Det er mitt hjem.
Jeg vet ikke hvem fanken du er, og det vil jeg pokker meg vite.
Hold opp!
Er du klar over hva du gjør med hennes familie?
Bryr du deg? Stopp!
Slutt å sparke ham. Du ødelegger familien hennes!
Stopp!
Din fordømte knarker!
Din dumme junkiedritt.
Jeg vet faktisk ikke hvordan man definerer kjærlighet.
Man merker det i sitt hjerte hvis man elsker en.
Men det sitter ikke i hjertet.
Det sitter på tunga. Det er et ord, ikke annet.
Fortalte du Becky at du elsket henne?
Sa hun at hun elsket deg?
Men hun slo opp med deg? Jeg er ikke sint på henne.
Jeg ble aldri sint på henne. Du har rett til å være sint.
Hvorfor det? Du er jo bare et menneske.
Du er et menneske, ikke sant?
Hvis du sier det.
Takk for det du gjorde i dag.
Det er noe vi må snakke om.
Jeg vet det ikke er det beste tidspunktet, men...
Jeg har funnet brevet.
Jeg har funnet brevet til Iowa.
Hvis du har ombestemt deg, så skjønner jeg det.
Men hvorfor fortalte du meg det ikke eller spurte meg eller noe?
Men det gjør ikke noe.
Jeg kan bare bli med deg dit og søke om opptak neste semester.
Dette handler ikke om hvor jeg går på skole, men om oss.
Du vet hva jeg syns,
så hvis du har noe å si, så si det, for jeg har ikke noe å si.
Kanskje vi ikke skulle planlegge det som om vi drar sammen.
Betyr det at vi ikke skal det?
Jeg elsker deg, Allen, men...
Vi har vært sammen veldig lenge. Vi har vært så knyttet til hverandre
som om vi var gift, siden du flyttet inn. Vi er så satte.
Beklager å avbryte, men jeg syns vi skal snakke om i morgen.
Vi kommer snart.
Det føles bare ikke riktig lenger.
Kanskje det bare har vært
for mye altfor fort, eller så har vi forandret oss.
Nei, jeg har ikke forandret meg. Det har jeg ikke.
Da har jeg forandret meg, og det jeg ønsker har forandret seg.
Jeg syns ikke at du skal flytte med meg til Iowa.
Jeg er virkelig lei for det.
Vent, Julie!
Julie...
Her har du en definisjon:
Kjærlighet er når det er en du ikke kan slutte å tenke på.
Når hun er det første og det siste du tenker på hver dag.
Kanskje det ikke er i hjertet ditt, men i hodet.
Tenker du på Becky?
Hele tiden.
Det er ikke noe å være bekymret for. Det lover jeg.
Når du vekker meg midt på natta for å fortelle meg
at jeg ikke skal være bekymret,
virker det som om jeg faktisk bør være bekymret.
Jeg ville bare se et kjent ansikt.
Jeg ville bare ha en å snakke med.
Klokka to om natta?
Jeg er lei for at jeg ikke kom i dag,
men det kom noe i veien, og jeg kunne ikke...
Du er min skytsengel, ikke sant? Jeg kan vel regne med deg.
Elsker du den fyren? Nei.
Du må ikke være redd for å fortelle meg sannheten.
Jeg vet ikke.
Vet du ikke?
Nei.
Unnskyld, ok? Jeg er forvirret, og jeg kan ikke...
Det var ikke meningen å...
Kanskje vi bør snakke om det i morgen.
Jeg ville bare så gjerne se deg, fordi du er så snill mot meg.
Men det er ikke nok. Du vet godt det ikke er derfor.
Jeg trenger deg, ok? Jeg trenger deg virkelig.
Du har ikke noe å være bekymret for. Stol på meg.
Unnskyld, kjære. Er alt i orden?
Pokker!
Hallo? Jeg hørte ikke telefonen ringe.
Nei, han er i dusjen.
Slapp av, så kan jeg forklare det.
Jeg kan ikke forklare det hvis...
Miranda? Nei, jeg skal ikke lyve for deg.
Jeg vil snakke med deg, men det må foregå på en fornuftig måte.
Du har pokker meg vært borte i tre måneder!
Miranda? Så la meg da få forklare det, for helvete.
Lå du med henne? Leland, hold nå opp.
Jeg vil vite om du gjorde det. Det har ikke med dette å gjøre.
Hva er dette? En samtale.
Det er mest jeg som snakker. Jeg prøver å hjelpe deg.
Kanskje det er jeg som hjelper deg.
Det var ikke jeg som gjorde noe galt, Leland.
Det betyr ikke at det du gjør er riktig.
Det har jeg heller aldri påstått.
Du sa at du bare var et menneske.
Det forklarer det jo. Jeg er en dritt. Er du fornøyd?
Og du hadde lyst.
Du hadde lyst til å ligge med hun andre.
Ja, jeg hadde lyst.
Jeg hadde lyst.
Jeg ser ikke hva som er galt i at jeg spør om det.
Vi snakker jo bare?
Vi dro hjem til meg.
Det var en beskjed på telefonsvareren fra Miranda.
Det hadde vært jordskjelv i L.A., og hun våknet og var livredd.
Og i stedet for å ringe tilbake til kjæresten min
lå jeg med ei annen jente.
Og jeg vet at det var feil, men jeg gjorde det likevel.
Vet du hva som er merkelig med jordskjelv?
Etter et jordskjelv ser man folk dra andre ut av sammenstyrtede hus.
De klemmer hverandre fordi de har sett en pikesko ligge på veien.
Og et par dager senere har de glemt alt sammen.
Det beviser at mennesker er gode. I allfall når det er jordskjelv.
Folk begår feil.
Folk er feilbarlige.
Vi er feilbarlige, Leland. Selv med de beste intensjoner
har de færreste styrke til alltid å gjøre det gode.
Det kan stemme.
Hva skjedde med Becky? Jeg bebreider henne ikke.
Du tror det er derfor. Dette dreier seg ikke om årsaker.
Jeg har akkurat såret en, og jeg føler meg elendig.
Det gjør det lettere hvis jeg vet at du også roter det til innimellom.
Hun slo jo opp med meg for å være sammen med han andre.
Jeg vil ikke såre deg.
Så ikke gjor det.
Av og til fungerer det ikke uten at det er noens skyld.
Det er noe tull.
Det er bare tull. Det er hennes skyld. Hun løy for deg.
Jeg ser ikke sånn på det.
Unnskyld. Jeg blir forvirret. Jeg er ikke som deg.
Du sier at du er såret, men det virker ikke som om det betyr noe.
På et tidspunkt ble du sint.
Så vis meg det. Hvordan da?
Du sa og gjorde ting som ikke ga noen mening.
Det forandret ikke på noe, men du gjorde det likevel.
Skal jeg skrike til deg?
Slå deg? Er det det jeg skal gjøre? Betyr det noe da?
Jeg elsker deg.
Hva mer kan jeg si?
Ikke noe jeg sier vil forandre noe, for du er forelsket i en annen.
Jeg likte ikke å være en som følte sånn.
En hva? En som alle andre?
Det føltes ikke bra.
Men det var bra å være forelsket i henne, hva?
Sånn er byttehandelen.
Kjærligheten er flott, fordi man vet hvordan det er å få hjertet knust.
Hvordan det føles å være alene.
Jeg sa noe tidligere som faktisk ikke var helt sant.
Om hva?
Om at jeg ikke føler noe.
For det meste holder jeg det ute, men...
Hva så når du ikke kan?
Det dekker øynene mine.
Jeg kan ikke se annet enn det.
Hvis noen unger spiller baseball,
ser jeg bare den ene gutten som ikke får være med
fordi vitsene hans er dårlige. Og ingen syns de er morsomme.
Eller jeg ser et forelsket par som kysser.
Jeg ser dem bare som et gammelt par
som er utro mot hverandre og ikke kan se hverandre i øynene.
Og jeg føler deres tristhet.
Jeg føler det sikkert enda mer enn ekteparet eller gutten gjør.
Har du det sånn akkurat nå?
For det meste holder jeg det ute.
Hadde du det sånn etter at du hadde kranglet med Becky?
Jeg vet ikke. Kanskje.
Etter at du kom tilbake fra New York?
Det spiller ingen rolle.
For selv om jeg forteller deg om det og gjør deg trist,
vil det ikke forandre noe, for ikke noe kan gjøre det ugjort.
Unnskyld, mr. Pollard. Ikke nå.
Vi håpet at De kanskje... Jeg ber dere pent.
Jeg respekterer Deres situasjon. Takk for det.
Men håpet at De kanskje ville... At jeg kanskje ville hva?
Vi sørger faktisk. Er det en god historie?
Er min datters tårer en god historie?
Vi har ikke gjort noe galt. Vi har mistet et barn.
Vi vil bare være i fred. Hvor vanskelig er det å forstå?
Hvis dere vil ha en historie, så snakk med guttens foreldre!
Spør dem hvordan de oppfostret et uhyre!
Det er dem som har gjort noe galt!
Unnskyld.
Jeg vil bare ha det overstått.
Jeg vet det.
Men det går aldri over.
Det går aldri over for oss.
Tenker du noen gang på at dette ikke gir mening?
De tar alt fra en: frihet, jenter og solskinn.
For at når vi så kommer ut, skal vi ikke ville tulle det til igjen.
Men det får en bare til å føle at man er så liten
og ikke betyr noe som helst.
Og når man så endelig kommer ut,
føler man seg ikke som et menneske lenger.
For fanken, djevelgutt. De kan ikke engang lage et opplegg.
Det er viktig for meg at hun vet at jeg ikke visste det.
Lov meg å fortelle henne at jeg ikke visste det.
Det lover jeg.
Når du har tid vil Elden gjerne snakke med deg.
Jeg vet at jeg er en dritt.
Det er vel det nærmeste jeg kommer en unnskyldning, ikke sant?
Unnskyld.
Ga 2002'eren omsider opp?
Tøm det. Tøm kasseapparatet.
Se å tøm det, for helvete! Ja, ta det rolig.
Det tar et øyeblikk.
Det er computerens skyld, ikke min.
Stå stille. Rolig nå, jeg står stille.
Bare stå stille.
Jeg har ikke en pose. Bare gi meg dem. Kom igjen.
Takk.
Hva fanken var det?
Det er noe byråkratpiss, Elden.
Nei, det handler om at du kjører ditt eget opplegg.
Du spurte, jeg sa nei, og du sier bare:
"Pokker heller. Jeg gjør som jeg vil. Fanken ta Elden."
Det handler om en gutt som... Nei, det handler om en bok.
Apropos byråkrati, så la oss se hvor fort jeg kan få deg sparket
for å overlate klassen til en ufaglært,
mens du sitter og koseprater med gutten.
Jeg overflytter deg fra lukket. Etter lunsj melder du deg på fløy A.
Du overtar Bellseys klasse.
Pearl, kan du gjøre oss en tjeneste?
Jeg har ikke mulighet til å gjore dere noen tjenester.
Jeg lurte bare på om vi kunne komme ut og spille basketball?
De flytter meg herfra.
De sender meg til en annen klasse.
Du kommer igjen i morgen. Nei.
Jeg kommer til å savne samtalene våre.
Jeg vil forsøke å komme tilbake. Jeg vet ikke om det er mulig.
Det er ikke opp til meg.
Jeg lar deg ikke i stikken.
Jeg fikk ikke fortalt deg alt jeg ville.
Jeg forteller om New York til slutt.
Har du skrevet ferdig? Jeg vet ikke.
Jeg vil gjerne at du leser det.
Kanskje du finner en grunn der.
Kanskje du får det til å gi mening.
Hvorvidt jeg kan få det til å gi mening er likegyldig.
Uansett hva som skjedde, så er det uvesentlig nå.
Det viktigste akkurat nå er hva som skjer med deg,
for det har du en viss innflytelse på.
Hør på Charlie. Gjør som han sier. Han vet hva som er best for deg.
Det du gjorde var feil. Det vet jeg at du er klar over.
Du viser det kanskje ikke helt, men jeg vet at du er klar over det.
Du kan ikke gjøre det om, men det er det ingen som kan.
Bare fordi du gjorde noe feil, er det ikke riktig å gi opp livet.
Snu deg rundt! Opp med hendene. Bli stående.
Legg deg på bakken. Langsomt.
Hva er det som skjer? Hva er dette?
Vi arresterer Deres sønn. Han er ikke min sønn.
Allen?
Allen, hva er dette? Beklager, fru Pollard.
Jeg ville bare ut av byen. Jeg gjorde en tabbe.
Ikke si noe mer. Vi skaffer deg en advokat, min venn.
Du forrådte meg. Du fortalte sjefen at jeg skrev en bok om Leland.
At du forsøkte å skrive en bok om Leland.
Skulle jeg la deg utnytte ham? Nei, det er jo din jobb, hva?
Du er her bare fordi du har fått ferten av ei bok.
Jeg trenger ikke en tragedie for å skrive en bok, din gribb.
Jeg kan skrive 12 romaner om lyset her i baren.
Er det det du gjør notater om?
Jeg prøvde å hjelpe ham. Jeg bryr meg om din sønn.
Du skal ikke beskylde meg for ikke å bry meg om min sønn.
Hvis du hadde brydd deg om ham, hadde du prøvd å treffe ham
i stedet for å sende ham langt vekk fra deg.
Vårt forhold vedkommer ikke deg. Vedkommer visst ikke deg heller.
Jeg er klar over at jeg har gjort visse feil i mitt liv, mr. Madison.
Det er jeg helt klar over.
Men jeg kan fanken meg klare å skrive boker.
Du er ynkelig. Derfor blir du aldri forfatter.
Nei, derfor er jeg ikke en drittsekk.
Kan jeg komme inn?
Jeg ville bare se om du var ok.
Men du er vel sur på meg.
Men jeg har ikke gjort noe galt.
Jeg har ikke gjort annet enn å gjøre mange feil.
Og...
...jeg vet det.
Og jeg er lei for det.
Men nå er det over.
Det er slutt med å gjøre feil.
Jeg drar på avvenning igjen,
og denne gangen blir jeg clean, for jeg vil være clean.
Og jeg sverger...
Jeg visste ikke at Leland ville gjøre noe.
Vær så snill å si at du ikke tror at jeg visste det,
for hvis du tror det, vil jeg bare dø.
Du vet hvor høyt jeg elsker Ryan.
Du vet hvor høyt jeg elsket Ryan.
... og en hovedkanal kalt The Grand Canal.
I flere århundreder var det ingen bro over kanalen...
Hvordan går det? Hva med deg selv?
Det går. Klarte du brasene?
Gilmore står fremdeles i gjeld til meg.
Har du lyst til å bruke disse?
Pokker heller.
Skyt nå.
Når en fyr scorer tre gange i trekk, skal han dekkes opp.
Miranda, vær så snill og hør.
Jeg tullet det til.
Unnskyld. Jeg skal ikke prøve å forklare det jeg gjorde.
Jeg vet at det var feil, og jeg vil ikke komme med unnskyldninger.
Du skal bare vite at jeg er virkelig lei for det,
og at jeg vil gjøre det godt igjen.
Det vil jeg virkelig gjerne. Det sverger jeg.
Jeg flyr opp til deg, for jeg vil gjøre det godt igjen.
Jeg vil gjøre det godt igjen, fordi jeg elsker deg.
Jeg elsker deg veldig høyt.
Vær så god.
Pokker.
Hei, Allen.
Du kan se verden på to måter.
Enten ser du tristheten bak alt. Eller så velger du å holde den ute.
Hjertet ditt kan ikke knuses, hvis du ikke lar verden røre det.
Jeg bebreider henne ikke. Det var ikke hennes skyld.
Et par dager etter alt det med Becky sendte far en billett til New York.
Jeg gledet meg til å komme tilbake til byen og til fru Calderon.
Jeg håpet det ville være som sist gang.
Som om jeg kunne gå tilbake og være barn igjen.
Men så fort jeg så henne, så jeg at noe var forandret.
Hun var blitt skilt.
Mr. Calderon hadde vært utro gjennom nesten hele deres ekteskap.
Fru Calderon sa at jeg skulle kalle henne Angela.
Den kvelden fortalte jeg henne det som hadde skjedd med Becky.
Jeg husker akkurat hva hun sa, og at hun kalte meg "gutt".
Det skjer på forskjellige tidspunkt, men det skjer alle.
Det er det verste med å bli voksen.
Kjærlighetssorg. Erkjennelsen av at det går galt for folk som en selv.
Men det er en del av livet.
Det virker som en ganske stor del.
Derfor må du tro på at livet er mer enn summen av sine deler, gutt.
Jeg tenkte over det, men det ga ikke mening,
og det lot ikke til å gavne henne.
Jeg følte mitt hjerte blø for henne, men jeg visste at det ikke hjalp.
Jeg ville gjøre noe for henne, men det var ikke noe å gjore.
Det var ikke noe jeg kunne gjøre.
Det var ingen sitren i øynene hennes lenger.
Kanskje den ikke var i øynene hennes fordi den bare ikke var der.
Øynene avspeilte det som var der, men nå var det tristhet.
Jeg begynte å se den overalt.
Ansiktene var forskjellige, men like. Jeg så tristheten i dem alle.
Jeg følte at mitt hjerte ble knust, og hver gang var det som den forste.
Jeg så det til og med i min mors ansikt.
Jeg så sorgen over min far og hennes ensomhet,
og at hun onsket at jeg skulle være lykkelig.
Sånn er alle foreldre.
De ønsker det beste for sine barn, men det blir alltid på samme måte.
Jeg vet ikke hvorfor, men det var enda tydeligere hos Ryan.
Den forste dagen etter at jeg kom hjem kom ikke Becky og hentet ham,
så jeg fulgte ham hjem.
Neste dag gikk jeg over til klasserommet hans.
Alle de ordene de lærte ham, var ting man skulle holde seg unna.
Det var ingen ord som "jordbær" eller "kyss".
Det var tydelig at han likte læreren.
Men hun smilte bare til ham, som man smiler til en baby.
Det slo meg at han visste
at uansett hva han gjorde, ville han aldri få ei jente som henne.
Han visste alt.
Han visste at han ikke var normal. Folk lo av ham eller hadde medynk.
Han visste det, men han kunne ikke gjøre noe med det. Han var fanget.
Jeg kunne ikke sove etter at jeg kom hjem fra New York.
Jeg lå og tenkte på fru Calderon og på Ryan,
og jeg var spent i brystet, som om jeg holdt på å drukne.
Det er så mye tristhet, og jeg ønsket det ville forsvinne.
Når jeg sier at jeg ikke husker den dagen, så lyver jeg ikke.
Jeg ville ønske jeg kunne, men det kan jeg ikke.
Ikke sånn som de gjerne vil at jeg skal.
Herregud.
Det er over.
Nå er det over.
Kanskje det gir mening nå.
Kasnkje er det en mening med alt dette her.
Kanskje er det en grunn til alt dette.
Kanskje er det noen som setter et rødt bånd rundt alt,
så du kan begrave det i hagen.
Begrave det så dypt at det er som om det aldri har skjedd.
Men ikke noe...
Ingen grunn, ingen vrede, beklagelser, bønner eller tårer...
Ikke noe kan omgjøre det som er gjort.
Du kan ikke omgjøre det, men det er det ingen som kan.
Bare fordi du gjorde noe feil, er det ikke riktig å gi opp livet.
Du vet at jeg er lei for det? Ja, jeg vet det.
Ikke at det gjør noen forskjell, men jeg er lei for det.
Det verste er å vite at det er noe godt i mennesket.
For det meste ligger det dypt begravet.
Kanskje har vi ikke en gud, fordi vi frykter det onde.
Kanskje vi er redd for det gode.
For hvis det ikke fins noen Gud, er det opp til oss å være gode.
Så når vi gjor noe ondt, er det fordi vi vil, eller må gjøre det.
Eller så vil nok det onde minne oss om hva det gode egentlig er for noe.
Hva gjør du, din idiot?
Kjør rundt.
Kom her.
Det går bra.
Alt blir bra.
Det lover jeg.